Večeras ćemo istražiti priču
koju skoro svi pogrešno shvataju.
Postoji na stotine dugometražnih dokumentaraca o toj temi,
i svi oni vam traće vreme.
Jer ovo je istinita priča
o Rozvelskom incidentu.
Priča počinje pre udesa u 1947.
Počinje sa naučnikom,
profesorom Moris Juingom,
koji je pomagao vojsci SAD-a u razvijanju novog oružja i alata u Drugom svetskom ratu.
Tako je otkrio jednu stvar,
i izmislio drugu.
Njegova specijalizacija je okeanografija.
Važno za vojsku, jer sami ne bi mogli da detektuju podmornice i lokalne vode,
i razviju sofisticiranije verzije.
Otkriće je
"Zvučni kanal".
Objasniću zašto je ovo važno, samo me pratite.
Ispada da postoji ova tačka na oko 1,000 stopa dubine u okeanu,
gde slanost,
temperatura,
i gustina vode
sprečavaju lak prenos zvučnih talasa nagore i nadole.
Umesto toga, putuju mnogo dalje horizontalno, bez raspršavanja.
Zašto je ovo važno ili interesantno?
Pa, to znači da se veći poremećaji pod vodom na ovoj preciznoj dubini,
mogu čuti na hiljade milja daleko,
ako se koristi prava oprema.
Zato je Moris počeo da razmišlja o praktičnoj primeni,
i smislio je izum.
Nazvao ga je
"SOFAR sfera".
Evo primera kako radi.
Recimo da ste vi pilot koji se bori sa Japancima iznad Tihog okeana.
Izgubite pažnju na trenutak, i vaš avion se obruši.
Pa... sada se ljuljate usred okeana,
i niko ne zna gde ste.
Šta raditi?
Pa, otvorite svoj komplet za preživljavanje
i pustite SOFAR sferu.
Mislite o njoj kao o džepnoj dubinskoj bombi,
osim bez eksploziva.
Nema pokretne delove,
ni elektroniku.
Umesto toga je precizno podešena tako da kada potone do 1,000 stopa,
implodira.
Zvučni talasi putuju nekoliko hiljada milja do obale,
gde je instalirana gomila podvodnih mikrofona.
Onda, koristeći osnovnu trigonometriju
možete da uporedite vreme potrebno da zvuk dođe od jednog mikrofona do drugog,
da biste odredili odakle potiče zvuk.
I tek tako,
odjednom znamo gde je vaš oboreni pilot.
Ali pre nego što su krenuli da je koriste,
rat se okončao i naprava je povučena.
Mada,
profesor Juing je ostao na vojnom platnom spisku,
pošto se spremao čitav novi konflikt:
Hladni rat.
Ovde je briga bila o projektilima i nuklearnom oružju.
Zato je pažnja prešla sa okeana na atmosferu.
Zato je pomislio: "Čekaj malo...
ako postoji zvučni kanal u okeanu,
možda postoji jedan i na nebu."
Ispalo je da postoji,
na oko 155.000 stopa.
Dakle,
ako nastane jak zvuk,
recimo,
nuklearna ekspozija u Rusiji,
trebalo bi da možete da čujete to sve do SAD-a,
ako ste namestili gomilu mikrofona na ovoj visini.
To znači da znate tačnu lokaciju, vreme,
i potencijalnu moć svakog nuklearnog testa iznad zemlje, koji sprovodi vaš neprijatelj,
dakeko pre nego što ste imali išta nalik satelitskoj tehnologiji.
Nazvali su ga
"Projekat Mogul".
To je bio niz metero-balona za velike nadmorske visine,
opremljeni sa osetljivim mikrofonima.
U 1947,
jedan od njih je pao sa neba
i srušio se u dvorištu jednog rančera.
I neki ljudi sa velikom maštom
su rekli da su to vanzemaljci.
Vojska je rekla da je to meteorološki balon, pa je bilo par kontradiktornih izveštaja,
i ljudi su rekli da prikrivaju istinu.
Pa naravno.
Bolje to nego da Rusi saznaju za ovu tehnologiju.
Tokom narednih decenija izmišljeni su bolji načini za detektovanje nuklearnih testova,
uglavnom seizmografi.
I "zvučni kanal" je ispao iz upotrebe.
U 1992,
posle rušenja Berlinskog zida
sve ove informacije su postale deklasifikovane,
i od tada su potpuno dostupne javnosti za čitanje.
I to je priča o Rozveltu.
Nema vanzemaljaca.
Samo meteorološki balon,
i gomila mikrofona.
Laku noć.
Uzgred, možete naći dužu verziju ove priče
u predavanju dr. Richard Mullera sa Berklejskog univerziteta.
On radi zaista interesantnu seriju predavanja koju možete naći onlajn,
i link će biti u opisu.