Så på senaste tiden så har jag spelat ett av mina favoritspel från min barndom,
det är ett Xbox-spel som heter Phantom Dust - du kanske har hört talas om det -
och medan jag spelade upptäckte jag något underligt:
medan jag gick in i affären i spelet, precis som hundratals gånger förut,
råkade jag lägga märke till något jag aldrig hade sett förut:
på en vägg i affären, fäst på en hylla,
finns ett väldigt, väldigt litet foto
av en kattunge.
Den här bilden - en sapia-färgad polaroid i låg upplösing -
föreställer en katt som lutar huvudet nyfiket,
som tittar ut från bakom...
...något.
Kanske lutar katten sitt huvud på någons axel,
eller kanske tittar den över kanten av en soffa
Eftersom fotot har så dålig upplösning är det svårt att säga vad som finns i det
helt säkert,
förutom en katt.
Men - under fotot, mot botten av polaroidfotot,
står två saker skrivna med rött bläck:
några japanska bokstäver,
och sedan, på engelska,
ordet kärlek.
När jag först såg det här fotot blev jag omedelbart fascinerad:
Vem var den här katten?
Också: Vems katt var den här katten?
Tillhörde katten kanske någon som hade jobbat på spelet?
Kanske tillhörde den Phantom Dust och Panzer Dragoon-seriernas skapare, Yukio Futatsugi.
Och kanske är det att föregå saker -
jag menar, om man tar ett steg bakåt:
existerar den här katten ens?
Det här kanske bara var en gullig bit världsbyggande;
ett slumpmässigt arkivfoto av en katt som till hörde affärsägaren Mac
inom Phantom Dusts fiktion.
Visst, det var möjligt - kanske mer troligt än att det här till hörde någon
specifik människas katt.
Men av någon anledning hade jag en stark känsla av att det inte var så.
För det första är de flesta texturerna spridda runt Phantom Dust ganska oskyldiga:
ett generiskt schema för en affärs öppettider här,
ett papper med slumpartad engelsk tangentbordsmosning på där;
och jo, det finns undantag till det -
jag hittade den här riktigt sjukt coola "Futatsugi Fraktföretag"-lådan gömd utanför skärmen
när jag no-clippade genom spelet medan jag jobbade på min dokumentär -
men för det mesta är det bara...
grejer.
På något sätt, det här fotot med katten - det verkade annorlunda.
För mig kändes det personligt,
mer mänskligt, mer specifikt än de andra grejerna i Phantom Dust.
Och kanske hade jag fel, men hur som helst
visste jag att jag ville ha svaret.
En annan fråga jag hade, och kanske är det en du också har, var:
hur i hela friden hade jag inte märkt den här katten förut?
Jag menar, visst, det är ett litet foto,
men jag har spelat det här spelet till och från sedan jag var bokstavligen 14 år,
i hundratals, kanske tusentals timmar vid det här laget -
och ändå, på något vis hade jag aldrig märkt det här.
Hur är det möjligt?
Det, visade det sig, var den lätta frågan att svara.
Så här har vi ett originellt Xbox, moddat med HDMI-utmatning,
som kör en CD-skiva-bild av det originella Phantom Dust, så som det fanns i 2005.
"Det här är får mig att garva -"
"Så jag har ett originellt Xbox här."
"Öh, så här ser kattfotot ut i det originella spelet..."
(skrattar) "precis där..."
"och även när man letar efter det -"
"och kom ihåg, det här är en modern dator- skärm, inte typ en grumlig bildrörs-TV som
jag hade spelat det på när jag var liten -"
"Ehm, om jag vinklar runt kameran så kan du typ, knappt se några kattdrag
på det..."
"...men jag tyckte det var roligt."
Som du kan se, med spelets originella Xbox-upplösning av 640 x 480,
är kattfotot virtuellt osynligt - speciellt om du inte visste vad du
letade efter.
Också, kom ihåg att de flest som spelade det här spelet år 2005, mig själv inkluderat,
spelade spelet på en katodstrålerörs-TV -
inte en ultratydlig, pixel-perfekt 4K skärm som du kan hitta nu för tiden.
Dock så blev Phantom Dust en omgjort för några år sedan:
hela spelet återsläpptes i 4K-upplösning,
tillgängligt för alla med ett Xbox eller en dator, gratis.
Och medan det mesta faktiska innehållet från 2004-spelet är orört,
delvis på grund av det faktum att käll- koden tyvärr hade försvunnit,
så hade inte de originella texturerna och resurserna gjort det.
Så här förklarade Microsoft Studios kreativa direktör, Adam Isgreen,
det till mig just då:
När vi återhämtade arkiven från Japan för de ursprungliga projektet,
resurserna, som var så hög kvalitet vid tiden som det ursprungliga spelet släpptes
det var faktiskt bortom kvaliteten som ett original Xbox-spel
skulle visa resurser vid normalt.
Texturerna och objekten visas faktiskt hur det var när det utvecklades nu,
istället för hur det såg ut på skivan för att det behöves komprimeras.
Och, nedsamplade för att få plats på skivan.
Med andra ord, varje resurs i 2017- återsläppningen av Phantom Dust
är mycket skarpare och mycket närmare källmaterialet än vad du någonsin kunde
ha sett på ett Xbox på den tiden
Min första tanke
var att ni hade gått in och liksom återskapat alla texturer eller något,
men du säger att det här är de originella texturerna,
vi kunde bara inte se dem på det originella Xboxet
på den här kvalitén, i den här upplösningen?
Ja, det stämmer.
Alla saker i spelet - detaljerna
och mängden kärlek och kvalité som de lade in i Phantom Dust är fantastiskt.
Och att faktiskt kunna se hur anslagstavlorna ser ut nu
och att läsa, du vet,
papperna i kontoret i Panorama, eller hur,
eller att kunna faktiskt kolla på alla skyltar i City,
vilket är en av mina favoritbanor utseendemässigt.
Du vet, det är helt fantastiskt.
Det finns alla såna detaljer som vi aldrig märkte förut,
eftersom vi faktiskt kan se
hur spelet såg ut när de byggde det -
vilket har varit, du vet, superroligt att kunna gå in och bara:
"Herregud! Jag hade ingen aning!"
Liksom, du kan läsa allt!
...tja, nästan allt.
Vi går tillbaka till texten på kattfotot ett slag. Medan "kärlek"-delen är lätt
att läsa, är hiraganan ovanför inte det.
På grund av den japanska textens placering på fotot
och den låga upplösningen texturen i överlag
blir resultatet grumligt och svårt att läsa, även för de som har japanska som modersmål.
Något som inte heller hjälper:
det faktum att jag inte kan läsa japanska alls.
Så jag lade ut den här bilden på Twitter och frågade mina följare för att veta om
någon där ute kunde hjälpa.
Här är några av svaren jag fick.
En användare sa: "Ganska svårt att se utan originaltexturen, men jag är ganska säker
att de första och sista bokstäverna är 'ha' och 'n'.
En annan:
"Jag tror det står 'Haya-kun'. Jag antar att Haya-kun är namnet på katten."
En tredje svarande sa att hen kunde säga med viss säkerhet att de första två
bokstäverna var 'haya' och den sista 'n', men att hen inte kunde bekräfta
bokstäverna däremellan.
Ju fler svar jag fick och ju fler personer jag visade det för,
desto mer förvirrad kände jag mig.
Alla verkade ha en lite annorlunda tolkning av vad som stod i bilden,
och ingen verkade särskilt självsäker i deras svar.
Vid det här laget känner jag mig ganska vilse,
så jag bestämmer mig för att vända mig till den enda personen på planeten
som jag vet definitivt kommer ha svaret till min fråga:
Phantom Dusts skapare, Yukio Futatsugi.
Så, nyligen, medan jag jobbade på en video om varför Phantom Dust är mitt favoritspel
någonsin,
fick jag oväntat chansen att prata med Futatsugi,
och mellan frågor om det här mästerverkets skapelse och möjligheten om en tvåa
någon dag, visste jag att jag var tvungen att smyga in några frågor om det riktigt
viktiga ämnet:
(skrattar)
Vad är grejen med den här katten?
"Det här kanske är den mest specifika möjliga frågan."
"Men när jag spelade högkvalitets- återsläppningen på PC, märkte jag något,
vilket är att om du går till Macs affär, där man köper saker,
så finns det något som nu är synligt, men var för suddigt på original-Xboxet,
vilket är
det finns ett fotografi av en katt."
"Jag är nyfiken om Futatsugi-san vet något om den här katten som är i Phantom Dust."
Det var förmodligen...
Personen som var ansvarig för bakgrunden.
...var det [censurerat]-san?
Jag gissar att det var ett påskägg lämnat
av personen som var ansvarig för bakgrundskonsten.
Det var förmodligen ett foto av hens katt.
Bakgrundsdesignern hade en katt, förstår du.
Jag gissar att det blev synligt med återsläppningens höjda upplösning.
Jag visste inte om det här, så jag ska undersöka saken.
Det här tyckte jag var väldigt roligt.
Jag menar, ärligt, jag hade gått in i den här intervjun ganska kaxig -
liksom "åh, här är jag med den här super- specifika frågan, och jag har en intervju
planerad med en kille som gjorde spelet - det är lätt som en plätt,
jag har det som i en liten ask."
men det visar sig att...
det var inte i en liten ask.
Faktum är att...
katten var bestämt utanför den lilla asken.
Det visar sig att Yukio Futatsugi, skaparen av Phantom Dust,
aldrig hade sett den här kattbilden förut, förrän idag.
I 16 år hade den här katten bara suttit i det här spelet, och spelets skapare hade
ingen aning att den ens fanns där inne förrän jag visade honom den.
Hur som helst, jag visar Yukio fotot av katten...
"Jag har skickat det i chatten här."
Han försvinner från sin kamera ett slag,
och sedan, bortanför kameran, säger han det här:
Det här var...
...troligen gjort av [censurerat]-san, om jag skulle gissa.
Jag kan faktiskt fortfarande kontakta henne på Slack, så jag kan fråga henne nu.
Jag ska fråga henne och kolla om hon vet något om det.
"Hallå, ursäkta att jag avbryter.
Det känns som att vid det här laget i videon undrar du nog -
jag redigerar videon just nu, förresten -
och det känns som att vid det här laget i videon undrar du nog:
Varför bleepar han ut personens namn?
Det finns en väldigt bra förklaring för det -
öh, jag har ingen inspelning av det, men här är förklaringen."
"Bara så att jag kan skriva ner det, vad heter, öh, bakgrundsdesignern som vi just
pratade om?"
Åh, du menar den kattfoto-misstänkta?
För att vara ärlig är jag inte helt säker på att det är den personen, så...
...vore det okej om jag bekräftadet det först, för säkerhets skull?
Minna minnen från den tiden är lite suddiga nu.
"Det är okej. Det... det var länge sedan."
Jag mailar till dig senare.
Jag måste se till så att jag har historian rätt gällande vem som gjorde exakt vad.
Du. "Sonic Försvarar Ståndaktigt Frihet, Fastän Mestadels Lättsam."
Jag behövde använda massa kuponger som Buyee skickade till mig och köpa massa
saker på typ japanska auktionssidor som Yahoo Japan, och Mercari och Rakuten.
Det Buyee gör är att det tillåter dig att köpa så mycket japanska grejer som du
behöver i en enda sväng - allt skickas till dera högkvarter, förpackas så här och sedan
postar du allt som en enda stor låda, och du sparar typ jättemycket tid och pengar
och ansträngning på att frakta internationellt.
Bokstavligen, medan nordamerikanska kopior av Phantom Dust säljer för 200$ (~2100 SEK)
så köpte jag det här för typ 15 dollar (~160 SEK) på Buyee
Det är ett N64-spel...
Det där är det häftigaste N64 kassett- omslaget jag någonsin sett.
Okej, vem är näst upp? Det här känns poster-igt...
Det här är ett Domino's Pizza Japan-märkt konstverk.
Väldigt ovanligt att se riktiga handelsvaror med "Domino's med Hatsune Miku"-appens
logga på sig.
Puh!
Det var mycket grejer.
Det var många objekt, öh, som jag importerade från Japan.
Om du vill testa Buyee för dig själv,
gå till bit.ly/buyee-nickrobinson
och nya användare som blir medlemmar där kommer få en kupong-kod för 2000¥ rabatt
på deras första köp.
Vid det här laget var jag typ tvungen att bara rulla tummarna.
Det fanns väldigt lite annat jag kunde göra än att vänta på ett svar från Yukio,
och det fick mig att känna mig lite rastlös.
Men återigen, vi har nu en otrolig naturkraft bakom vårt uppdrag:
Mannen som skapade Phantom Dust,
och han har just svurit att hjälpa mig lösa, som han kallade det,
"mysteriet om katten."
Jag förstår att om jag faktiskt ska gå till botten av det här mysteriet och ID:a
den här kattungen, är det svårt att tänka mig en bättre hjälp än killen som översåg
hela spelets utveckling
och visste namnet på varenda person som var involverad.
Så jag väntar... och väntar...
och sedan, plötsligt, en av de bästa meningarna jag någonsin läst
materialiseras i min Gmail-inkorg.
Det är ett annat email från Yukio, och det står, citat:
(skrattar)
...Jag hade glömt hur bra det här var...
"Nick-san.
Jag förstår mysteriet om katter.
Det här var ritat av Zyoko-san, som gjorde bakgrunden för den här affären.
Jag hörde från en speldesigner som jobbade med henne vid den tiden.
Hon har en katt, och jag tror att den här bilden är av den katten vid den tiden.
Jag vet inte Zyokos kontaktinformation, så jag kan inte bekräfta det,
men jag bekräftade det med flera personer, så jag tror det här svaret är korrekt.
Yukio Futatsugi.
'Zyoko'. Vi har ett namn.
Så, då: vem är 'Zyoko-san'?
Där är vart det blir lite suddigt.
När jag forskade för den här videon såg jag hela eftertexterna flera gånger,
letade efter något namn som någorlunda liknade Zyoko...
men hittade ingenting.
Jag till och med, utan att överdriva, gjorde en djupdykning på vartenda namn
hedrat som bidragande konstnär på Phantom Dust:
Yamamoto Takehiko, Yoshida Kayo, Mimori Junko, och...
inget.
Ingen av dessa personer har någonsin använt namnet Zyoko, eller är relaterade
med namnet Zyoko.
Och medan det är långt ifrån det avgörande svaret jag ville ha -
vi vet fortfarande inte vad katten heter, till exempel -
så är det bättre än inget.
Jag menar, även om vi inte var ämnade att lära oss kattens namn,
så vet vi åtminstone att den ägdes av någon som kallades Zyoko, antar jag.
Jag skickade ett tack-mail till Futatsugi-san,
där jag milt föreslog att jag önskade att vi visste bara lite mer,
och sedan försökte jag glömma hela grejen.
Och sedan jag skickade det mailet har jag försökt övertala mig själv att det här var
slutet - att det här var ett tillräckligt bra svar.
Och, hör du, kanske är det det.
Jag menar, kolla:
blev varenda lilla fråga jag hade om den här katten
helt tillfredsställande svarad? Kanske inte.
Men i slutet av dagen så...
...vänta.
Va!?
"Ursäkta mig."
"Ytter..." (skratt)
"Ytterligare forskning av teammedlemmar avslöjade att kattmysteriet är annorlunda."
Precis när jag tror att jag är klar med den här historien får jag ett sista, helt
oförväntat mail från Yukio.
Och jag hoppade nästan av min stol när jag såg det.
Han fortsätter:
"Det här är Mimori-sans katt, som var ledande konstnär för bakgrundsteamet."
Efter att ha läst det pausar jag och dubbelkollar eftertexterna,
och där är hon:
"Junko Mimori, ledande 3D-konstnär."
Den här förklaringen var logisk, och passade perfekt med vad Yukio hade sagt
i våran första intervju:
"Jag gissar att det var ett påskägg lämnat
av personen som var ansvarig för bakgrundskonsten."
"Det är förmodligen ett foto av hens katt."
Det här helt logiskt att Mimori-san var den person som hade haft chansen att
smyga in den här bilden.
Men det var fortfarande ett gnagande mysterium kvar:
Kattens namn.
Jag ville nu, mer än någonsin, äntligen identifiera den här katten.
Så jag fortsatte läsa.
Citat:
"Det här är Mimori-sans katt, som var ledande konstnär för bakgrundsteamet...
och katten...
heter...
Hyanyan."
Jag önskar att du kunde ha varit där när jag först fick det här mailet,
men tro mig när jag säger att...
jag var överlycklig.
"Hyanyan."
På något sätt, trots alla gissningar från vänner och främlingar,
och alla översättningsförsök vi utfört,
hade inte en enda person faktiskt läst det här namnet rätt:
"Hyanyan."
Jag tar en kort stund för att njuta av den här vinsten.
I början av den här processen hade jag startat för att svara på tre frågor:
Om den här katten verkligen fanns,
vem den tillhörde,
och vad den hette.
När den här processen började hade det känts helt omöjligt att svara på ens en av
de här frågorna -
och ändå, tack vare hjälpen från en av mina tv-spels-hjältar, Yukio Futatsugi,
hade vi lyckats avslöja svaren till alla tre.
Jag fortsätter läsa.
Citat: "Det står också 'Hyanyan kärlek.'
Det här var också direkt bekräftat av Mimori.
Det är sanningen.
Emellertid...
så dog katten Hyanyan för två år sedan.
-Yukio Futatsugi."
Okej, på någon djup, undermedveten nivå,
tror jag att alla måste ha vetat att det här skulle bli resultatet.
Den här bilden var begravd i ett spel som släpptes i 2005,
och förmodligen stoppades in där ännu tidigare - och det är 16+ år sedan nu.
Så, realistiskt sett, logiskt sett...
var det självklart att det är så här.
Bortsett från det, logiken av situationen gjorde inte nyheterna lättare att svälja.
Det gjorde det inte mindre bitterljuvt att lösa det här mysteriet.
Normalt när jag jobbar på en historia som den här,
så hade jag tagit kontakt med alla inblandade och pratat med dem,
men, slutligen, bestämde jag mig för att inte ta kontakt med Mimori och intervjua
henne om detta... påskägg, antar jag.
Inte långt innan jag började jobba på den här videon förlorade min familj också ett
husdjur - en hund som hette Lainey som vi hade spenderat över ett årtionde med.
Och när jag ser tillbaka på våran tid med Lainey nu,
och tänker på saker som sättet hon brukade le på,
sättet hon brukade sucka på,
sättet hon såg ut nästan exakt som Jamie Hyneman från MythBusters -
Jag älskar de minnena, men de är lite bitterljuva, och jag är inte säker på att
de är något
jag skulle vilja bli förhörd om av en främling från andra sidan planeten.
Istället tror jag att den rätta saken att göra är att bara hålla oss till det vi vet.
Vi kanske aldrig får veta de specifika detaljerna om Mimori och Hyanyans liv -
jag tror att det är bäst lämnat mellan Mimori och Hyanyan -
Men här är vad vi vet:
Hyanyan levde ett långt, fullt liv, högt över standarden för en huskatt.
Hyanyan var älskad,
starkt älskad,
av hennes ägare Mimori:
Så mycket så att Mimori valde att fira hennes tillgivenhet till Hyanyan
genom att föreviga ett värdefullt ögonblick från deras liv tillsammans
inuti ett konstigt Japanskt tv-spel för alltid.
Om du frågar mig är det ett väldigt vackert minnesmärke,
och ett som ger den här bilden en hel del mer betydelse.
Det är roligt:
Det här spelet, Phantom Dust, har varit en del av mitt liv sedan jag var liten.
Jag har gått in i Macs affär hundratals gånger genom åren.
Men nu, efter att ha löst - som Futatsugi sa det, "mysteriet om katter" -
känns det lite annorlunda att komma in i Macs affär nu.
Såklart har inget egentligen förändrats:
Musiken är fortfarande lika fånig och jazzig som någonsin,
och butiksinnehavaren Macs gemytliga dans får mig fortfarande att le när jag ser den.
Men nu för tiden är det svårt att gå in där och inte tänka på det som något annat:
Som en liten helgedom för Hyanyan.
Du förstår, när jag först märkte kattfotot, såg jag just det:
Ett enda foto av den här katten.
Men när jag jobbade på den här videon insåg jag något:
Det här fotot av Hyanyan är inte bara på ett ställe...
Det är överallt.
Mimori stoppade inte bara in det här påsk- ägget i ett litet hörn av Macs affär -
hon klistrade upp "Hyanyan kärlek"-bilden överallt:
På väggar och diskar, hängande från trådar och hyllor.
Starta upp spelet och kolla själv:
Det här fotot är överallt, och jag tycker att det är ganska rörande.
Så, med hjälp av spelets skapare, en omsorgsfull HD-återskapning,
och bekräftelse från själva kattens ägare,
lyckades vi få reda på den gömda betydelsen av den här lilla texturen
över ett och ett halvt årtionde senare.
Det här året har en hel jävla del av er laddat ner och spelat det här spelet.
Och medan det mesta av tiden jag spenderat på att prata om Phantom Dust har fokuserat
på några få specifika aspekt av det -
den oklanderliga speldesignen, eller fler- spelarläget, eller den outnyttjade
potentialen för en tvåa - har jag knappt haft en chans att prata om enspelarläget.
Och det är synd, för Phantom Dusts enspelarläge är ett konstverk:
Ett nedstämt, vackert, nihilistiskt mästerverk,
och en enskild tv-spels-upplevelse som jag verkligen tror alla som tittar borde
pröva själva.
Allt det där för att säga detta:
Om du bestämmer dig för att ladda ner Phantom Dust -
återigen, ganska enkelt, eftersom det är helt gratis på PC och på Xbox -
under tiden du spelar igenom kampanjen,
när du går in i Macs affär för första gången,
hoppas jag att du stannar upp, bara någon sekund,
kollar på fotot av Hyanyan,
och kanske tänker på ett husdjur som du och din familj har älskat.
Om du gillade den här videon, här är något annat som du kanske gillar:
Jag har en mini-video jag har gjort om att lösa ett annat mysterium om en textur
i Phantom Dust - här är ett litet klipp från den:
"Jag har det här trycket hängandes på min vägg hemma."
"Skämtar du med mig?"
"Vänta, vänta -
det är på...
Kolla. Varför är det på japanska?
Okej, det här börjar bli intressant..!"
Jag skapade den videon som ett sätt att säga tack till alla kanalmedlemmar på kanalen,
vars namn du ser framför dig medan vi pratar - ni gör det här möjligt.
Ni gör så att jag kan spendera månader i rad på en enda video
och släppa den när den är redo.
Jag är väldigt tacksam att jag har det privilegiet på den här hemsidan.
Om du vill ha tillgång till den videon, plus de år av bonusinnehåll jag har lagt
upp på den här kanalen,
så kan du klicka på "Bli medlem"-knappen under den här videon -
det ger dig tillgång till alla de där grejerna,
och det är det bästa sättet att direkt stöda kanalen
och stöda mig i att göra mer videor som den här.
Hursomhelst:
Tack till mina kanalmedlemmar.
Tack till Buyee, såklart, för att ni sponsrade den här videon.
Och tack till alla ni som ser och delar de här videorna.
Det är väldigt belönande att göra videor som de här för en publik
som verkar gilla saker som de här.
Så, tack igen och vi ses igen nästa gång.