1881-ben egy William Brown nevű építész
és egy vasöntöde tulajdonosa, Benjamin Haugh
szabadalmaztatták egy új típusú börtön ötletét.
Ez volt a rotációs (forgó) börtön.
Utólag már látjuk, nem volt túl jó ötlet.
Nem praktikus, nem biztonságos, és erősen túlbonyolított.
De ez nem tartotta vissza őket,
hogy eladják a koncepciót néhány városnak Amerika szerte.
És az első itt épült, Crawfordsville-ben, Indiana államban.
És bár ebben nem voltak foglyok évtizedeken át,
ez az egyetlen, ahol a szerkezet még mindig működőképes.
Van itt egy kétszintes rotációs börtön
nyolc cellával minden szinten.
Körülbelül harminc tonna, acélból készült.
Egy kézi hajtókarral forgatható.
A hajtókar szimultán mozgatja mindkét szintet.
Nincs kapcsolatban a fallal, a rácsokkal,
az egész szerkezet egy központi hengerre ül fel,
ami a tetőtől egészen a szennyvízcsatornáig tart.
Úgy működik, mint egy forgócsap.
A teljes súly ennek a forgócsapnak a peremén nyugszik.
A maga idejének egy mérnöki csodája.
Ennek a forgó cella-modulnak az előnye,
hogy csak egyetlen hely van,
ahol a fegyencek be tudnak menni/el tudják hagyni a cellájukat
egy tortaformájú cellaegység előtt.
Szóval, ha egyetlen ajtód van, amire felügyelni kell,
nem kell annyi börtönőrt fizetned a fegyencek figyelésére.
Csak egy út vezet ki.
A félhold alakú ülőkék vécék, melyek le lettek hegesztve.
Szóval, amikor a börtön meg lett építve az 1880-as években,
a fegyenceknek beltéri illemhelyük volt a cellájukban,
mikor az ország nagy részén ez még nem volt jellemző az otthonokban.
De a börtönnel kapcsolatos problémák egyike, hogy
1882-től 1938-ig csak egy bejárat volt minden szinten,
és egy függetlenül működő tolóajtó,
ami be volt zárva mindkét szinten, hogy meggátolja a fegyenceket abban,
hogy bármikor ki tudjanak ugrani.
Ha tűz volt, azt reszkíroztad meg,
hogy egy őrnek ott kell állnia és odakurbliznia minden cellához,
hogy a fegyencek biztonságba kerüljenek.
A másik probléma, hogy majdnem ötven százaléka a raboknak
részegség miatt lett letartóztatva, de a részegek fogdája néha tele lett,
így ezekbe a cellákba kerültek át
hogy az újonnan érkezőknek helyet csináljanak.
Itt a földön aludtak el, a rácsokat átölelve,
és a szerkezet elkezdett forogni,
és lényegében a fal elérte a végtagjaikat,
és eltörte, vagy amputálta őket.
1938-ban megszüntették a börtön forgathatóságát,
minden cellához egy külön ajtót nyitottak,
és egy keskeny hidat építettek körbe.
Szóval nem forgatták többet a börtönt a tűzveszély miatt,
illetve a végtag levágási problémák miatt.
Ameddig úgy tartjuk karban a szerkezetet, ahogy eddig,
a tönkremenetele láthatáron sincsen:
a végtelenségig tudjuk majd forgatni.
Annyi lehetőség lett volna ennek a tökéletesítésére.
A rácsokat lehetett volna forgatni a cellák helyett,
vagy teljesen el lehetett volna távolítani a bonyolult, drága forgató egységet
és egyszerre csak egyetlen cellát kinyitni,
ami lényegében egy szokványos börtön.
A történet tanulsága?
Csak mert egy ötlet szabadalmaztatva lett,
nem jelenti, hogy valóban jó.
Csak azt, hogy előtte senki másnak nem jutott eszébe,
és néha ez nem véletlen.